Klokka er 06.00 Vet du hvor du er?
Hvorfor så trist?
- Hva? - Hvorfor så trist?
- Jeg er ikke trist. - Dameproblemer?
- Hva? - Dameproblemer?
Noe sånt.
Vil du ha en drink til? Siste sjanse.
Ja, hvorfor ikke?
Du er ikke typen til å være på et sted som dette på denne tiden av døgnet.
Men her sitter du. Og omgivelsene er ikke helt ukjente
selv om du må innrømme at detaljene er uklare.
Du er en mann som våkner opp til lukten av brød fra bakeriet,
går ut og kjøper avisa og croissanter til din kone Amanda.
Hun forlot deg for et par måneder siden og her sitter du. Hvordan havnet du her?
Alt kan bli litt klarere hvis du kunne tatt litt mer boliviansk marsjpulver.
Men det er jo det som er årsaken til denne omfattende mangelen på klarhet.
Hjernen din er satt sammen av små hærer med bolivianske soldater.
De er trøtte og sølete etter nattas lange marsj, og de er sultne.
De må ha mat.
De må ha boliviansk marsjpulver.
Hei. Har du noe kokain?
- Jeg elsker dop. - Det er noe vi har felles.
Har du tenk på at de gode ordene begynner med D og L?
Dop. Digg. Dekadanse.
- Débauche. - Dexedrine.
Deilig. Daff. Distrahert.
- Delinkvent. - Delirant.
Og L. Lokkende og lekker.
Likegyldig.
Librium.
- Libidinøs. - Hva er det?
Kat.
Har du problemer med ord på K?
Palladium er nå stengt.
Vi åpner igjen i morgen kveld kl 23, og håper å se dere da.
Barbara!
- Hvor ble det av Allagash? - Han dro for et par timer siden.
Pokker.
Jeg har bare 1,5 dollar. Når vi kommer til leiligheten min...
- Drit og dra. - Takk.
MANDAG MORGEN Hva skjedde med søndag?
Hvor mye er klokka?
Pokker!
Har hun kommet?
Leter hun etter meg?
Greit.
Jeg kommer inn.
Post er den mest skammelige av dine mange avhengigheter.
Du er fan av dødsbier, politihelter, sexavhengige, lottovinnere,
tenåringsterrorister, Liz Taylor, tøffe unger, syke galninger, levende mareritt,
liv på andre planeter, mennesker som eksploderer og babyer i koma.
God morgen. Takk.
God morgen.
God morgen. Sen, veldig sen.
God morgen, mr Conway.
Kan du komme inn på kontoret?
Lukk døra.
Hyggelig å se deg, Jamie.
Takk, Clara. Hyggelig å se deg.
Jeg visste ikke om du holdt kontortid lenger. Sett deg.
Mr Vogel har besluttet å framskynde Frankrike-artikkelen med et nummer.
Jeg må ha den på pulten min før du går i dag.
- Er det forstått? - Ja.
Alle fakta skal være sjekket, i henhold til vår vanlige prosedyre.
Alle navn må dobbeltsjekkes,
alle gravistegn skal på rett plass og alle tall skal være korrekte.
Hvis forfatteren angir antall innbyggere i Frankrike, finn det eksakte tallet på
menn, kvinner og barn, ned til den siste nyfødte, den timen vi går i trykken.
Er det klart?
Krystallklart.
Hvis det er så mye som én feil i den artikkelen, hvem får skylda?
Forfatteren?
- Jeg. - Nettopp.
Og hvis jeg var deg, ville jeg ringt Paris nå,
der klokka er 17.00 og alle har tenkt å gå hjem.
Vi ser av papirene dine at du er flytende i fransk,
så det blir ikke noe problem for deg.
Nei da, ikke noe problem.
Mitt skrivebord.
Mitt i ræva.
Hva?
Du har fortsatt bihulebetennelse, ser jeg.
Jamie, trenger du hjelp?
- Nei takk, Meg. - Jeg har tid. Sikker?
Ja, helt sikker.
Absolutt. Det er en slags patetisk verdighet i å dumme seg ut alene.
Hei, Eleanor. Kan du ringe opp Paris for meg i dag?
Greit. De to samme ministrene.
Og så må du få tak i John Martin for meg.
Greit. Har du nummeret?
Takk.
Richard Rose? Richard B. Rose. Tusen takk.
Hvorfor skrev jeg at jeg kunne fransk?
Jamie, snakker du fransk?
Pokker. Jeg mener merde.
Linja er død.
Mr Vogel. Kan jeg hjelpe deg?
Nei takk.
- Hodepine? - Ja.
Jeg må gå på butikken og få meg litt mat.
- Vil du ha noe? - Gjerne et ostewienerbrød.
- Er det noen andre som vil ha noe? - Nei takk.
- Siste sjanse. - Nei takk.
Megan, hvis noen ringer, er jeg straks tilbake.
Mr Tyler. Hvordan går det i reiseavdelingen?
Fint. Stor sak om Tibet denne uka.
Hvordan har din vakre kone det?
Bare bra. Hun er i Paris på modelloppdrag.
Jaså? Jeg trodde jeg så henne på et talk show denne helgen.
Det må ha vært en reprise.
- Jeg ville visst det hvis hun var her. - Ja, det får man håpe.
Hvordan oppfører Clara seg?
Som en tyrann fra 4. klasse.
Jeg har alltid lurt på
om Clara pisser på herre- eller damedoen.
Jeg tror ikke hun pisser.
Fantastisk!
Hvordan trives du her nede, da?
Jeg ville heller vært i litteraturavdelinga.
- Du skriver? - Det er det delte meninger om.
Les Hazlitt, det er mitt råd.
Les Hazlitt og skriv hver dag før frokost.
- Hva skal det være? - Pastrami på rugbrød.
- Litt sennep i dag, Jamie? - Ja, sennep og smør.
Og smør. Akkurat slik moren din lagde det, eller?
- Hva vet du om det? - Det var slik moren min lagde det.
Jeg tok to beskjeder for deg.
En fra Monsieur Et-eller-annet fra departementet for noe.
Og en fra din bror Michael.
- Jasa? - Han sa det hastet.
- Er Vogel der inne enna? - Ja.
Jeg lurer på hva som skjer.
Øver du på fransken din?
Beklager, frue. Jeg trodde det var en samtale fra Paris.
Kan du komme inn på kontoret mitt?
Ja.
Jeg finner det ut nå.
Lukk døra.
- Mr Vogel. - God ettermiddag.
- Er det noe galt? - Sjekket du fakta i denne artikkelen?
"Overilt" eller "overlagt"?
Å ja. Ja.
Nå husker jeg.
Mr Vogel tilkalte meg og var bekymret for
presidentens bruk av korrekt språk.
Presidenten advarer mot "overlagte beslutninger".
Mr Vogel mente at ordet han lette etter, var "overilte".
- Riktig. - Fortsett.
Jeg ringte Det hvite hus.
Jeg forsøkte å forklare dem viktigheten av denne forskjellen,
og jeg måtte vente i flere timer.
Til slutt, mens setteriet og alle sammen skrek etter de siste sidene,
sjekket jeg Websters tredje utgave, der ordene står som synonymer.
Tredje utgave?
Jeg vet at i andre utgave står ordene med ulike betydninger,
men tredje utgave er mer vågal.
FAKTA ER SUBJEKTIVT, UTEN TVIL. FAKTA GJØR IKKE SOM JEG VIL.
Hallo, John Martin. Jamie Conway her.
- Har vi forbindelse? Hallo? - Jamie fra Gotham Magazine.
Ja. Jeg sjekker fakta fra artikkelen du skrev om det franske valget.
- Jeg tror du kan bruke det, Jamie. - Supert. Det er bra.
Hvor fikk du dette med den franske regjeringen og Paramount Pictures fra?
Nei, jeg kan ikke stryke det. De tre neste avsnittene er avhengige av det.
- Jeg vil bare vite om det er sant. - Han har gode forbindelser.
Hvor hørte du det?
På et cocktailparty?
- Jeg må gå. - Nei, ikke legg på.
Greit, lukk opp døra. Jeg kan vente.
Kan du ringe meg tilbake?
Dette kommer til å ta hele natta.
Jamie, jeg vil ha den på skrivebordet mitt før du går.
Jeg har ikke låst døra.
- Hyggelig å se deg. - Mr Allagash, hvordan går det?
Bra. En vodka med is, og kan jeg låne telefonen?
- Det er greit. - Takk.
Hva gjør du på kontoret? Vi har store planer.
Hva skjedde på lørdag? Jeg måtte gå hjem. Jeg hadde ikke råd til taxi.
- Jeg dro. - Jeg vet det.
Jeg ble med en bimbo hjem. Hun ga meg kvalitetsdop.
Vi skrapet den ut av Ming-vaser og sniffet den, nakne.
- Det var nydelig. - Pisspreik.
- Nei, det er sant. - Jeg hater deg.
Jeg må fortelle deg om i kveld. Elaine og Theresa gleder seg til å møte deg.
Faren til Theresa eier et oljefirma.
Elaine skal være med i en stor TV-reklame.
Og jeg tror jeg har hanket inn en stor del av Bolivias nasjonalprodukt.
Jeg må jobbe det meste av natta. Så skal jeg hjem og sove.
Si fra, så henter jeg deg.
Ring meg om en halvtime, jeg må bli ferdig.
Vi ses om en stund. Ha det.
Takk, Jimmy.
Vær så god, Clara.
Les den og grin.
God natt.
KOMABABY
"Han ventet henne med ettermiddagsflyet fra Paris
da hun ringte og sa at hun ikke kom hjem."
"'Tar du et senere fly? ' spurte han."
"'Nei', sa hun. 'Jeg starter et nytt liv."'
Døde Amanda.
Drit i det.
- Hvem er det? - Narkotikapolitiet.
Vi anmoder om bidrag til barn uten dop.
- Kan du åpne døra, takk? - Et øyeblikk. Vent litt, Tad.
- Er du klar? Jentene venter? - Hvor skal vi?
Inn i hjertet av natta.
Hvor det er danser som må danses, dop som må sniffes,
kvinner som må Allagashes.
Det er en ussel jobb, men noen må gjøre den.
- Apropos dop, har du noe på deg? - Niks.
- Ikke engang en stripe til unge Tad? - Beklager.
- Ikke engang et speil å slikke? - Herregud. Forsyn deg.
Hvor i helsike fikk du dette?
Arvet det fra bestemor.
Jeg må bytte skjorte.
- Det er noe her. - Det er støv, Tad.
Sikkert mye mer kokain i det enn i noe av den dritten vi kjøper per gram.
Visste du at 90 av husstøv er menneskelig overhud?
- Det er hud for deg. - Det er derfor jeg tenker på Amanda.
Hun lot huden ligge igjen.
Skriver vi litt igjen? Ja! "Døde Amanda."
Jeg sa du ville få flere nyp hvis du fortalte folk at kona di er død.
- Jeg bommet litt. - Det er sympatien som teller.
Det er bedre enn å si at hun utstyrte deg med horn og dro til Paris.
Sikker på at du ikke har dop?
Jeg tror jeg har munnskyllevann på badet.
Du skuffer meg.
Jeg trodde du sparte litt til en regnværsdag.
Jeg har havnet i dårlig selskap.
Kanskje Amanda døde i en flyulykke.
Hun var på vei hjem fra Paris på deres første bryllupsdag.
Det er faen meg vakkert.
Kom igjen, Warner. Ta den jævla telefonen.
Svarte!
Jeg vet at drittsekken sitter på en haug med dop og ignorerer telefonen.
Klokka er 23.00. Det er litt tidlig for kino,
men når vi er i sentrum, kan vi jakte på knark og berter.
Har du noen gang følt et sterkt behov for å tilbringe en stille kveld hjemme?
Nei.
Elaine. Theresa.
- Dette er Jamie Conway. - Hei.
- Hei, Jamie. - Står til?
- Er ikke du Amanda Whites kjæreste? - Ektemann. Jo, jeg var det.
Har dere ikke hørt det? Hun var i Paris og havnet i en skuddveksling.
Mellom palestinere og fransk politi. Skikkelig uflaks.
Meningsløs død. Hun var en uskyldig tilskuer.
Jamie liker ikke å snakke om det.
- Så grusomt. - Ja.
En tragedie. Jeg må ta meg av forretningene, kan dere ta dere av ham?
- Er det sant? - Ikke egentlig.
Hva driver Amanda med for tida?
Hun er i Paris på en motevisning for Oscar de la Renta.
- Stopp en halv. Er hun i live? - Det er på en måte slutt.
Synd for deg. Hun var lekker.
En sånn snerten nabojente. Veldig troskyldig.
- Jeg forstår ikke dette. - Ikke jeg heller.
- Er ikke du forfatter? - Jeg skriver litt.
Jeg er redaktør. I Gotham Magazine.
Jeg har lest det hele livet. Foreldrene mine abonnerer.
Jeg leste det hos gynekologen. Hva het du, sa du? Burde jeg kjenne deg?
Jeg er ikke utgitt ennå, men de har et par av novellene mine.
Jeg krysser fingrene.
Det er et spørsmål om tid.
Vil du ikke ha en drink?
Jo, det hadde vært fint.
For sent.
Bingo.
Virker som om jeg tilbringer halve livet på badet.
- Bruno, to vodka. - Skal bli.
Hei, Jamie.
Hei, Rich.
- Rich, når kom du tilbake? - Jeg kan ikke høre deg.
Hvor er Amanda?
Beklager. Så fryktelig.
Jamie, jeg er så lei meg.
To stoli med is.
Vær så god. Ville du ha vodkaen eller vodkaen?
- Ikke margarita? - Ikke margarita. Vodka.
Hva sa du til dem?
Hva?
Hva sa du til Rich og Kathy?
Jeg sa at Amanda døde av leukemi.
- Hva? - Jeg sa at Amanda døde av leukemi.
Det er ikke morsomt. Mora mi døde av kreft.
Beklager.
- Hva gjaldt det? - Jeg sa bare noe usmakelig.
Det var leit med Amanda. Hun var så søt, og dere var et flott par.
Det er greit, Kathy. Hun er ikke død.
- Hva? - Nei, hun er ikke død.
Han kødder med deg. Hun er i Paris.
Hun viser moter.
- Er det slutt mellom dere, eller? - På en måte. Kanskje. Jeg vet ikke.
Skal vi danse?
- Ikke akkurat nå. Kanskje senere? - Ok.
Greit. Senere.
- Jeg prøvde. - Hvor er jentene?
På badet.
- Uten meg? - Jeg antar det.
- Kommer du? - Nei, jeg tar deg på tilbaketuren.
Unnskyld meg, damer. Jeg kommer inn.
Hei. Hvordan har du det?
Fint.
Spar litt til meg.
Vil du bli med på festen?
Nei takk. Håper det smaker.
Det er veldig sent.
Du husker ikke at du kom hjem, men du drømmer om komababyen.
Hva vil du?
- Kommer du ut? - Ikke snakk om.
Jeg liker meg her inne. Alt jeg trenger, blir pumpet inn.
Mamma er på vei ut.
Hvis gamla går, blir jeg med henne.
- Ikke vær sånn. - Jeg hører deg ikke.
Kom ut. Hør på meg, du må komme ut.
Lukk opp. Det er legen.
De tar meg ikke levende.
Hei, det er Megan. Jeg ville bare forsikre meg om at du var våken.
Å ja? Tuller du med meg, Megan?
Jeg lager frokost. Stekte pølser og egg.
Håper det er greit, men jeg ville ikke at du skulle havne i knipe med Clara.
Hun er ikke her ennå, men jeg ville forsikre meg om at du var våken.
- Er du sikker på at du er våken? - Det kjennes sånn ut.
Hodepine. Uggen i magen. Alle tegnene på liv. Jeg kommer straks.
TIRSDAG Du skulle ha tatt en sykedag.
KOMABABY LEVER FORTSATT
Jeg tar den.
Hei, Michael.
Nei, han er ikke her, men jeg venter ham straks.
Ringte han deg ikke tilbake i går? Jeg sa at du hadde ringt.
Ja visst. Det skal jeg si.
- God morgen. - Din bror ringte nettopp.
Du må ringe ham med en gang. Det hørtes viktig ut.
- Hvor er Clara? - Fortsatt ikke her.
Clara ringte nettopp. Hun er syk. Hun kommer ikke i dag.
- Ikke noe farlig, håper jeg. - Jeg skal dele ut oppgavene.
- Er du ferdig med Frankrike-artikkelen? - Mer eller mindre.
Hvis hun ikke kommer, kan jeg kanskje ta en titt og sjekke at alt er i orden.
Hun sendte den over til setteriet.
Hun fikk en kopi sendt med bud hjem til seg.
Hvorfor hater hun meg? Det er ikke min skyld at hun aldri ble gift.
- Jeg tror hun vil få meg sparket. - Det er ikke mulig.
Det er tradisjon at ukebladet aldri innrømmer feil.
- Hun sparker deg ikke, Jamie. - Jeg er ikke så sikker.
Hjertet hennes er som et hardkokt egg.
La meg se.
Først i en lang serie om kreftforskning.
Megan.
En oppfinner som har fått sin hundrede patent for en nesehårklipper.
Yasu.
Her er en morsom en til deg, Jamie.
Møte i Polfarernes forbund på Sherry-Netherland.
Bra. Så det fins en slik tilstelning.
Og du serverte røkt keiserpingvin på kjeks. Suverent.
Vent, en ting til.
Er det sant at noen brukte et hodeplagg av hvalrosskinn?
Du verden.
Nei, det var alt. Takk. Ha det.
Fakta er pussigere enn fiksjon.
Ok. Polfarerstykket er ferdig.
Jeg tar meg litt mat. Skal noen ha noe?
- Gjerne en bagel. Ristet. Uten smør. - Så klart. Bagel, ristet, uten smør.
God ettermiddag.
Mr Hardy?
Jeg tenkte at jeg trenger litt fisk.
Alle vannkjølere trenger fisk.
I gamle dager hadde gutta i redaksjonen tenkt på det.
Siamesiske kampfisker i vannkjøleren.
Hva var navnet ditt igjen? Jeg har det på tunga.
Jamie Conway.
Sendte ikke du en novelle til oss i litteraturavdelingen?
Jo, for flere måneder siden.
Leste du den?
En lavere art av Scott Fitzgerald uten humoren.
Tenkte meg du ville si det.
Du er forkjølet. Her.
Jeg kjente Fitzgeralds venn, Bunny Wilson, vet du.
Ja, jeg vet det.
Den eneste store amerikanske forfatteren.
- Hvor er du på vei? - Jeg skulle ut til lunsj.
Fint. Jeg slår følge.
Minn meg på hva den handlet om.
En ung forfatter drar til Kansas City og møter en vakker jente.
De gifter seg, drar til New York City, hun er modell.
De går ut, bruker dop.
Interessant stil. Interessant historie.
God sans for karakterer, følelse for omgivelsene.
Jeg antar den er biografisk.
- Et par til, takk. - Jeg pleier fortsatt denne.
Det minner meg om det jeg pleide å skrive som guttunge.
Jeg begynte som kontorassistent. Jeg fikk noe utgitt iblant.
Jeg skrev satiriske stykker om overklasselivet på Manhattan.
Jeg vet det. Jeg leste det. Fabelaktig.
Mye morsommere enn å være redaktør.
Alt jeg gjør, er å lese en haug med udisiplinert, talentløs drit.
- Bordet er klart. - Takk.
Ikke glem de to drinkene. Kom, denne veien.
Så hva jobber du med nå?
Jeg tenker på å skrive en roman.
Jeg har skrevet noen notater.
Jeg sliter bare med å sette meg ned og skrive.
Kona gikk fra meg, så...
Det høres sprøtt ut, men jeg har lidd mye.
Har du noen gang vurdert å ta en mastergrad i økonomi?
- Absolutt ikke. - Jeg mener ikke for å jobbe med det.
Men for å skrive om det. Det er krutt i sånt.
Det er gutta som forstår seg på økonomi som skriver den nye litteraturen.
Penger er poesi for tida.
Jeg vil ikke tro det.
Det kan være sant, men jeg vil ikke tro det.
Ikke bli forført av den møkka om kvistværelser og kunst, slik jeg ble.
Skriv om penger.
Et par til.
Jeg kjente et par av de store. Jeg kjente Bill Faulkner.
Vi hadde mye moro.
Vi dro til Musso's og drakk oss drita til lunsj og herjet rundt.
Snakket om alt under sola.
Kvinner, livet, døden, kunst, men vi snakket mest om jobb.
Om forpliktelser.
- Om ikke å selge sjela si. - Jeg må stikke.
- Nei! Ta en til. - Nei, jeg kan ikke, Alex.
Så du syns jeg har talent?
- Jeg kaster ikke bort tida? - Hvordan kan jeg vite det?
En liten historie. Det er ikke nok. Alle kan skrive en liten historie.
- La meg... - Nei, spar deg.
Jeg spanderer.
Takk.
Amanda.
- Amanda! - Her inne.
Det pøser ned. Jeg fikk ikke taxi.
Det er greit. Her.
- Det er greit. Vi begynte nettopp. - Her. Ta dette på ansiktet.
Dette er min mann Jamie, forfatteren jeg fortalte deg om.
- Dette er Luigi. - Står til?
Og Lucas.
Bare hodet? Jeg trodde det var kroppen.
Jeg så fram til å se deg naken i en stamp med lateksrøre.
Nei, bare hodet.
- Hold an, hvordan puster jeg? - Vi stikker sugerør i nesen din.
Høres kjent ut.
Jeg visste ikke at du skulle bli så lenge. Du sa ikke at du ble så lenge.
Jeg sjekket svareren. Det er fest på Magique i kveld.
Og agenten din ringte. Hun sa at flyet ditt går klokka 10 i morgen.
Og hun sa at du måtte være forberedt på å bli der i to hele uker.
Du sa ikke noe om at du skulle bli så lenge. Jeg har ikke hørt om det.
Går det bra? Hva er i veien?
Hun har det bra.
- Har du det bra? - Ja. Ikke bli redd.
Greit. Går det greit?
Jeg elsker deg. Bare slapp av, ok?
Det går bra, Amanda. Jeg elsker deg.
Hun er tilbake.
Hun er i byen.
Click Modellbyrå. Kan jeg hjelpe deg?
Dette er Andrew Carrington, fotografen.
Jeg vil gjerne jobbe med Amanda White. Er hun i New York?
Ja. Hun er med på Oscar de la Renta- showet på Parsons designskole
- torsdag ettermiddag. - Strålende. Takk.
- Mr Conway er på tråden. - Jeg tar den.
Jeg må snakke med deg. Møt meg på Cybelle's.
- Jeg har det travelt. - Du må møte meg.
- Hva er i veien? - Jeg sier det når vi ses. Vær der.
Camellia, jeg tar fri resten av ettermiddagen.
Hvordan går det?
Dobbel vodka, takk.
- Hva er det som er så viktig? - Jeg trenger en tjeneste.
Pussig, det gjør jeg også. Hva drikker du?
- Dobbel vodka. - Samme til meg, takk.
Du først. Hva er din?
I kveld har jeg en het avtale med den lekre Inge.
- Hvem av dem er Inge? - Skuespillerspiren.
- New York er full av skuespillerspirer. - Inge var også Miss August.
- Penthouse Miss August? - Stemmer.
- Hun med papegøyen? - Det er Inge.
Uheldigvis er min kusine Vicky i byen i dag.
Hun studerer ved Princeton. Hun er på en akademisk greie på NYU.
Jeg lovte å hente henne til middag.
Det er der du må hjelpe meg.
Hvorfor ser jeg for meg en forfengelig berte med briller?
Hun er en Allagash. Hun har Allagash-gener. Meget tiltrekkende dame.
Hun arver også litt Allagash-penger.
Det er helt greit.
Ikke skuff meg.
Alt jeg innehar, inkludert litt av Bolivias beste, er ditt.
Greit. Jeg spiser middag med din kusine...
Bra.
...og du får meg inn på Oscar de la Rentas show på Parsons på torsdag.
Amanda er i byen. Hun er med i den visningen.
Jeg vet det.
Ok.
Unnskyld meg? Er du Vicky? Allagashs kusine?
- Ja. - Hei. Jamie.
- Han sa fra, ikke sant? - Det gjorde han.
Bra.
- Beklager at jeg er sen. - Jeg bare så meg litt rundt.
- Denne bokhandelen er helt topp. - Ja.
Det er litt tidlig for middag. Vil du finne på noe? Skal vi ta en drink?
- Greit. - Vi kan gå en tur.
Greit.
- Hvor er du fra? - Nær Marblehead. Allagash-land.
- Hva med deg? - Bucks County. Foreldrene dine?
De ble skilt for tre år siden. Dine?
- Lykkelig gift. - Du er heldig.
- Har du søsken? - En bror.
Jeg også.
- Hva fortalte Tad deg om meg? - Ikke så mye.
Hva sa han?
Han fablet. Prøvde å opphøye deg.
Jeg ventet en landhockeyspiller med tykke briller og kjevekrampe.
Hva fortalte han deg om meg?
- Ikke mye. - Kom igjen.
Han sa du var en blanding mellom en ung F Scott Fitz-Hemingway
og en senere Wittgenstein.
- Bare det? Ikke noe annet? - Nei.
Tad er en flott fyr. Tad er en kjernekar.
Man må beundre stilen hans, hans livslyst, glød og pågangsmot.
Han er ikke akkurat mannen man snakker åpenhjertig med,
men han har vært en god venn for meg.
Han er sjenerøs på sin egen skjødesløse mate. Er dere gode venner?
- Jeg syns han er en dritt. - Akkurat.
Jeg må vaske hendene. Kommer straks.
Tro om det er mulig å klare en kveld uten kjemikalier for en gangs skyld.
Fortell meg om jobben din. Jeg skal vel liksom bli imponert.
Ikke bli det. Jeg liker den ikke, og de liker ikke meg, så det funker.
Jeg kjenner folk som ville drept for en sånn jobb.
Den er faktisk ganske langtekkelig.
Da jeg begynte, trodde jeg det var mitt første steg mot litterær berømmelse
og at det bare var snakk om tid før jeg sto på lista over kjente forfattere.
Jeg fordyper meg bare i leksika, ordbøker og regjeringsbrosjyrer.
Det er ikke så veldig kreativt.
Jeg har jo akkurat truffet deg, men det virker ikke som en jobb for deg.
Jeg tror ikke det er det.
Jeg må dra nå. Dette er bilen min.
Jeg skulle ønske du kunne bli.
Jeg også.
Du har nummeret mitt, ikke sant?
Ring meg.
Ja, det vil jeg gjerne.
Kjør pent.
ONSDAG
Du skulle ha sjekket horoskopet ditt i POST.
MOR I KOMA SVINNER HEN
- Jamie. - Hei.
Clara er sint. Hun sier Frankrike-artikkelen er dårlig,
men at det er for sent å stoppe den.
- Sa hun at den var dårlig? - Ja.
Hun har Vogel på kontoret sitt nå.
Hvor ille kan det være? Du fikk gjort mesteparten, ikke sant?
Jeg aner virkelig ikke.
Sa hun at den var dårlig?
Kan du komme inn på kontoret mitt med en gang?
Jeg vil gjerne vite hva som skjedde.
Jeg dreit meg ut?
Du dreit deg ut.
Kan jeg være så frekk og be om en utdypning?
Jeg vil gjerne vite det. Nøyaktig hvordan dreit du deg ut?
Nå?
Forstår du hvor alvorlig dette er?
Du har satt bladets rykte i fare.
Vi har rykte på oss for å være pinlig nøyaktige når det gjelder fakta.
Visste du at i de 50 årene vi har holdt på,
har vi bare måttet trykke ett eneste dementi?
Kan jeg spørre om hvilke feil dere fant?
To gravistegn sto feil vei.
Et valgdistrikt midt i Frankrike som feilaktig var kalt "nordre".
En minister knyttet til feil departement.
Dette er det jeg har funnet til nå. Jeg er livredd for hva jeg kan finne.
Korrekturen er elendig. Jeg vet ikke hva du har sjekket.
Poenget er at du ikke har fulgt standardprosedyrene,
noe som burde ligget i blodet ditt.
Prosedyren er nøye beskrevet i håndboken din,
og er et resultat av mange års samarbeid.
Riktig bruk av prosedyren forhindrer, så langt det er mulig,
at faktafeil trykkes i bladet.
Har du noe å si til ditt forsvar?
- Jeg tror ikke det. - Dette er ikke første gangen.
Jeg har latt tvilen komme deg til gode før.
Du er visst ikke i stand til å utføre de oppgavene denne jobben krever.
Jeg vil gjerne høre hva du har å si.
Jeg antar at jeg får sparken.
Det stemmer. Med umiddelbar virkning.
Noe mer?
Jeg beklager.
Jeg vet det.
- Nå? - Det var hyggelig å jobbe med dere.
Nei. Hun gjorde ikke det?
- Nøyaktig hva sa hun? - Sakens kjerne var at jeg fikk sparken.
Du hadde ikke nok tid. Alle vet at John Martins slurver med å sjekke fakta.
- Hun kan ikke gjøre det. - Gå til voldgiftsutvalget.
- Måten de taklet tidsfristen på... - Det spiller ingen rolle.
Jeg skal rydde her i morgen.
Kan vi spise lunsj i morgen?
Jeg vil gjerne snakke med deg.
Ja, Meg. Ok.
Går det bra?
Broren din ringte igjen. Han sa han må snakke med deg.
Jeg vil ikke snakke med broren min.
Lunsj. I morgen.
Ikke glem det.
Vil du kjøpe en ilder?
Nei takk.
Løse ledd. Fra Hawaii.
Han heter Fred.
- Hva annet har du? - Aper, boaer, kokain.
- Hvor mye? - 50 dollar for halvt om halvt.
Halvt hva? Halvt boraks, halvt mannitol?
Rene saker. Ukuttet.
Sikkert.
Nei, jeg har ikke 50 dollar.
- Da kan jeg ikke kjøpe Fred. - Skal du kjøpe Fred også?
- Hvor mye koster han? - Jeg skal gi deg en gunstig pris.
En til.
Sånn ja.
Gå stille.
- Den er låst. - Ikke noe problem.
Ro deg ned, Fred. Gi meg båndet.
- Jeg har det ikke. - Jeg ga det til deg.
- Jeg har det ikke. - Da putter jeg ham i en skuff.
Hold denne.
Rolig, Fred. Du blir snart maskoten for hele avdelingen.
En levende ilder for fakta-galningene.
- Slipp ham ut. - Nei. Gjør det du.
- Greit. Hold lommelykta. - Jeg skal holde lommelykta.
Rolig nå.
Hei, Fred. Hei, kompis.
Få den vekk!
Kast den!
Ikke på meg!
- Jamie, få den vekk fra meg! - Jeg kan ikke. Jeg blør, Tad.
Kom deg for helvete bort fra meg!
La meg se.
Se her.
En cm til...
Hva er det som foregår her?
Er døra låst?
Jeg vet at du er her.
Pygmeer. Jeg er omgitt av pygmeer.
Hei, Alex.
Jeg mistet lommeboka mi her i morges. Jeg kom for å lete etter den.
- Fant den. - Han fant den.
Jeg kjente de store.
Jeg jobbet med de store. Mennesker hvis ord...
...hvis ord gikk ut i verden og slo skikkelig fra seg.
Greit.
Jenter, da. Kvinner.
Lillian Hellman, Katherine Anne Porter, Anaïïs Nin og Dorothy Parker.
Jeg snakker om talenter, både menn og kvinner.
Ikke som de dyrebare tullingene som fins i dag.
Disse forbanna pygmeene og pygmétalentene deres.
Hva pokker er det der?
- La oss komme oss ut. - Jeg kan ikke forlate ham slik.
- Vil du forklare dette? Vi stikker. - Et øyeblikk.
- Går det bra, Alex? - Han klarer seg.
Ta kofferten.
- Hvor er Fred? - Han løp bortover gangen.
- Drit i Fred. Vi må komme oss ut. - Du får klare deg selv, Fred.
Fitz og Faulkner.
Faulkner og Theodore Dreiser.
Jeg husker ikke når jeg fikk stivkrampesprøyte sist.
Jeg lurer på om jeg må sy.
Få se.
Nei, jeg tror ikke det.
Hvis Fred hadde rabies, ville han ikke vært så snill før du låste ham inne.
Rabiesvaksinen skal visst være vond. De setter nåler i penisen, eller noe.
Gi meg handa di.
Flott. Pokker!
Den er bade antiseptisk og bedøvende.
Jeg ser for meg overskriften i Post:
"Faulkner-fan forferdet av firbeint fiende."
"De casibus virorum illustrium", som vi sa i latintimene.
- Hva betyr det? - Noe med de store menns fall.
Ja.
- Ikke ta den. - Jeg tror det er Warner.
Heartbreak Hotel.
- Hei, Michael. - Jeg er ikke hjemme.
Hvordan går det?
Jamie er ikke hjemme.
Amanda er heller ikke her.
Jeg? Jeg er her for å vanne plantene. De har et pengetre som trenger mye vann.
Ja. Ville jeg tullet med deg, Michael?
Jeg tror de dro til Hamptons.
Du, Michael, jeg må stikke. Jeg lover å legge igjen en beskjed.
Ha det.
Hva er galt med Michael? Han hørtes så opprørt ut.
Jeg vil ikke snakke om det.
Greit.
Jeg holdt på å glemme denne.
Her er invitasjonen til moteshowet.
Milde Moses.
Takk for at du tok deg av Vicky i går. Inge er evig takknemlig.
Bare hyggelig.
- Å ja? Ble det noe på deg, da? - Det har ikke du noe med.
Du har egentlig aldri likt Amanda, har du vel?
Gudene skal vite at hun var pen.
Hvorfor ville du gifte deg med henne?
Ja.
Jeg har lurt på det samme.
- Så du ikke skiltet i panna hennes? - Skiltet?
"Rom ledig. Langtids- og korttidsleie."
Vi møttes i en bar. Det var mørkt, så jeg så det ikke.
TORSDAG Se fakta i øynene.
Invitasjonen, takk.
- Har det begynt? - Nå nettopp. Du må sitte bakerst.
- En dobbel vodka. - Baren er stengt.
En til følget mitt også.
Amanda, jeg krever en forklaring.
Amanda! Jeg vil ha svar. Jeg krever en forklaring.
Jeg vil vite hvorfor. Jeg vil bare vite hvorfor.
Amanda, jeg vil ha noen svar!
Jeg vil bare vite hvorfor.
Amanda, du skylder meg det.
- Du skylder meg en forklaring! - Nå går vi.
- Det er kona mi. - Du skal ut herfra, kompis.
Kom deg ut.
Hold deg borte!
Jamie, vent!
Jamie, vent! Det er meg, Michael.
KOMABABY FØDT 6 UKER FOR TIDLIG
"KOMAMOR DØD" - SIDE SEKS
Hei. Husker du meg?
Jeg husker noe om en lunsjavtale.
Pokker.
Jeg beklager.
Hva skjedde forresten med bagelen min? Ristet, uten smør.
Hva med middag?
Et måltid til med deg kan ta livet av meg.
Fortell meg om Amanda. Jeg har på følelsen at det skjedde noe fælt.
Min Amanda, jenta jeg forelsket meg i, er en oppdiktet person.
Jeg diktet henne opp. Hun fins ikke.
Jeg forsto ikke det før en annen Amanda tok rotta på meg på telefonen fra Paris.
- Kan jeg åpne en flaske til? - Klart det.
Flott.
Jeg vet ikke hvem som gjorde hva, eller når,
men jeg vet at jeg møtte en av dem i Kansas City. Har jeg fortalt deg det?
- Nei. - Jeg jobbet der rett etter college.
Kansas City Star.
Hemingway jobbet der. Den var hans første jobb også.
Uansett... Jeg møtte henne i en bar som het Bum Steer.
Jeg var utrolig heldig. Hun kom rett bort til meg, denne nydelige jenta.
Senere fant jeg ut at hun hadde hørt meg si til bartenderen at jeg var fra NY.
Jeg burde ha visst det.
Etter en uke flyttet hun inn hos meg.
Utdannelsen min fascinerte henne,
og hennes ønske om å utdanne seg selv, med min hjelp, fascinerte meg.
Hun ville forbedre seg.
Hun hadde en grusom barndom. Helt grusom.
Skilsmisse. Stefedre, i flertall.
Husvognpark. Den typen møkk.
Skrivingen min begeistret henne, og det i seg selv begeistret meg.
Vi ble ofte begeistret sammen.
Åtte måneder senere flyttet vi til New York. Det var uunngåelig.
Hun ville leve som i en reklameannonse, og jeg som en litterær klisjé.
Foreldrene mine var ikke overbegeistret for samboerskapet, men de likte Amanda.
De tok henne imot som om hun var en jævla flyktning, spesielt mamma.
Så fort vi kom hit, var hun desperat etter å gifte seg.
Hun var redd jeg skulle gå fra henne.
Nei, jeg tror hun fryktet at boka mi skulle bli utgitt, at jeg ble berømt
og så finne en annen. Uansett... Etter et års samboerskap
og måten hun oppførte seg på, "Gift deg med meg",
fant vi ut at det var riktig, så vi gjorde det.
Der var hun, fru Conway, på armen min.
Folk var fascinert av henne. Vennene mine sa "Hun kunne vært modell",
og det var akkurat det hun ønsket å høre.
En dag bestemte hun seg for å besøke et modellbyrå.
Og jammen kom hun ikke hjem med en kontrakt. Hun sa hun var et naturtalent.
Så tok karrieren hennes av. Hun var på forsiden av blader og i reklamer.
Alle drømmene hennes gikk i oppfyllelse.
Det gjorde ikke mine.
Jeg forsøkte å skrive.
Jeg jobbet med en roman.
Jeg sendte et par noveller til bladet.
Men livet vårt var komplisert.
Hun ble bedt overalt dit jeg ikke ble bedt, og jeg ble bedt mange steder.
Og det å stå opp kl 06.00 for å skrive en roman ble bare vanskeligere
og vanskeligere og vanskeligere.
Og så kom forandringen, en nesten umerkbar forandring.
Jeg vet at når jeg var ute, snuste hun rundt for å se om jeg, forfatteren,
kom noen vei.
Jeg vet det fordi hun begynte å smile...
...når jeg fortalte folk på fest at jeg jobbet med en roman.
Så, for omkring to måneder siden,
pakket hun til en reise til Paris, for et modelloppdrag.
Hun begynte å gråte.
Jeg spurte hva som var galt. Hun sa hun gruet seg til å fly.
Da taxien kom, var hun helt fin.
Jeg kysset henne i dørapningen.
Hun ba meg vanne plantene.
Kvelden før hun skulle komme hjem, ringte hun.
Hun var rar i stemmen.
Hun sa at hun ikke kom hjem.
Jeg forsto ingenting.
Hun sa at karrieren hennes skjøt fart der borte.
Et par dager senere ringte det en mann.
Han sa han var advokaten hennes.
Han sa det enkleste for meg, var å saksøke henne...
...for seksuelt svik.
Han sa det var en juridisk term.
Min venn Allagash sier at det ikke var overraskende at hun forlot meg,
og at det var uunngåelig.
Hjertesorgen min er bare en variant av den samme, gamle historien.
- Hvor er doen? - Der inne.
Går det bra?
Helt fint.
Du er for høy.
"Prevensjonsgelé."
"Uparfymert. Fargeløs. Setter ikke merker."
Dette er gode nyheter.
"Megan Avery. Litiumkarbonat Tas fire ganger daglig."
Tetracyklin.
Valium.
Hurra. Valium.
Du er for høy.
Du må komme ned.
- Går det bra? - Ja da.
- Jeg rydder bare bort oppvasken. - Det er en god regel.
- Vil du ha mer vin? - Nei takk, jeg drikker sjelden nå.
Det er også en god regel.
Har du klart å skrive noe?
Hva skal du gjøre? Har du noen potensielle jobber?
Jeg har noen ideer.
Jeg kjenner en redaktør i Harper and Row som sikkert vil snakke med deg.
Megan, jeg setter pris på at du prøver, men å få sparken slo beina under meg
og akkurat nå foretrekker jeg å vente med å skaffe meg ny jobb.
Men tusen takk.
Hvis du trenger penger for å komme deg over kneika, bare spør.
- Du er super. Du er en sjelden kvinne. - Jeg vil bare se deg på beina igjen.
Det kommer til å ordne seg.
Alt kommer til å ordne seg.
Nei. Det er ikke det du vil.
- Jamie, det er ikke det du vil. - Jo.
Nei.
Slapp av.
Stakkars liten.
- Stakkars liten. - Jeg må gå.
Jamie, går det bra?
Helt fint. Takk for linguinien og sympatien.
- Jamie, går det bra? - Ja da.
Michael.
- Hvordan kom du deg inn? - Vaktmesteren slapp meg inn.
- Din snik. - Hva pokker er det som skjer med deg?
Jeg har prøvd å finne deg i over en uke.
- Når kom du? - I dag. Du så meg.
- Jeg trodde du var en annen. - Pisspreik!
Jeg la igjen 150 beskjeder på kontoret.
Så dro jeg til kontoret, og de fortalte at du ikke er ansatt der lenger.
- Hva skjer? - Hvorfor ville du treffe meg?
Jeg ville ikke. Du kan like gjerne drukne i kokain for min del,
eller hva du nå tar,
men pappa er bekymret for deg, og jeg er bekymret for pappa.
Hvorfor det? Hvordan går det med ham?
Bryr du deg om det?
Pappa er på forretningsreise. Iallfall til i går kveld.
Han ringte meg for å høre om du kommer hjem.
Siden du aldri ringer eller tar telefonen, kom jeg hit.
- Du reiser tilbake med meg. - Greit.
- Hørte du hva jeg sa? - Greit!
I morgen er det ettårsdagen hennes, i tilfelle du har glemt det.
Vi skal spre asken hennes i innsjøen, og pappa vil at du skal være der.
- Du har fullstendig glemt mamma. - Ikke vær så moralsk.
- Du har ikke besøkt pappa... - Hold kjeft!
Ikke be meg om å holde kjeft!
Hold kjeft! Jeg kommer!
Kan jeg lage et smørbrød?
Bare forsyn deg.
Hvor er Amanda?
- Ute og handler. - På denne tida av døgnet?
Finner du det du trenger?
Melka er sur, og brødet er muggent.
Hva pokker lever du på?
- Masse som begynner på D. - Hva?
Amanda er ikke ute og handler. Hun har gått fra meg.
Det var leit.
Jeg har aldri likt Amanda noe særlig.
For å være ærlig syntes jeg alltid hun var falsk.
Jeg tenker på da mamma var syk.
Amanda var så kald og avvisende.
Akkurat som hun var sint fordi mamma holdt på å dø.
Tror du dere hadde giftet dere hvis ikke mamma hadde vært syk?
Mamma sa aldri at hun ville bli glad hvis dere giftet dere,
men du ville at hun skulle bli lykkelig, og hun ville at du skulle være lykkelig.
Kanskje du blandet sammen det hun ville med det Amanda ville.
Vil du ha et par striper?
Nei takk.
- Er det greit at jeg tar en dusj? - Ja, kan du det? Det er flott.
Vet du, Jamie, i dag er det nøyaktig et år siden du var hjemme.
Jeg hopper i dusjen.
Bra.
Har du ligget med mange jenter?
- Mamma da! Det er... - Kom igjen. Hva er det?
Ja.
- Ja, mamma, jeg har hatt noen jenter. - Virkelig?
- Jeg vil ikke gå inn på detaljer. - Hvorfor ikke?
- Det er flaut. - Ikke vær flau.
Bare fortell meg hvordan det er.
Liker du det?
Ja, jeg liker det.
Har du ligget med jenter du ikke var forelsket i?
Er det annerledes når du er forelsket?
Ja.
Det er bedre.
Hva med Sally Keegan? Lå du med henne?
En gang. Etter skoleballet.
Jeg tenkte meg det.
Hva med Stephanie Bates?
Hvordan vet du dette?
Du var en morsom liten gutt.
Du var en fæl baby.
Du skrek som en gal.
Du gråt hele natta.
Enkelte netter
måtte vi bære deg ut, legge deg i bilen og kjøre rundt for å få deg til å sove.
Du var jamen unik.
Hold meg i hånda.
Ja.
- Smerten... - La meg gi deg morfin.
- Nei, vent. - La meg gi deg en sprøyte.
Vent. Vet du hvordan denne smerten er?
Det er som da du ble født.
Jeg vet det høres vilt ut,
men det er akkurat slik det føles.
Var det så ille?
Fryktelig.
Du ville ikke komme ut.
Jeg trodde ikke jeg ville overleve.
Nå vet du
hvorfor jeg elsker deg så mye.
Smerten blir borte.
Det er bra.
Holder du meg fortsatt i hånda?
Ja.
Det er bra, skatt.
Ikke slipp.
- Hva? - Det er Allagash. Jeg er på fest.
- Du må komme. - Broren min er her, Tad. Jeg kan ikke.
Amanda er her.
- Hvor er det? - Staple Street 2.
Jeg kommer.
Michael, jeg går ut.
Taxi!
Barbara?
Hvor er Allagash?
Jeg tror han er der borte et sted.
Allagash.
- Hvor er hun? - Du ser ut som om du skal eksplodere.
- Hvem sin fest er dette? - Arvingen til en gatekjøkken-formue.
- Jamie, dette er Stevie. - Vil du danse?
Kanskje senere. Hvor er hun?
Hvem? Din tidligere avdøde, ikke ennå eks-kone?
Ja.
Jeg må fortelle deg noe. Hun kom ikke alene.
Hun har en ny venn. En kjent, fransk fotograf.
Hun forteller alle at han skal gjøre henne til stjerne.
Hei.
Hvordan går det?
"Hvordan går det?"
Fint. Hvordan går det?
Kom igjen.
- Stevie, kan du hente et glass vann? - Her, ta drinken min.
Det er greit.
- Han sølte blod på søylen. - Unna vei. Han er epileptiker.
Det er jeg ikke.
Han har følelsesmessig kvadriplegi.
Jeg trenger hjelp.
Hva det nå enn er.
Jeg kan ikke ordne alt på én kveld.
Beklager at jeg ringer så sent, eller så tidlig, eller noe. Hva er det?
- Hvem er dette? - Det er Jamie.
Jamie. Hvor mye er klokka?
Det er sent. Jeg er i New York.
- Jeg ville bare prate litt. - Er du sammen med Tad?
Ja, jeg var det. Han er her et eller annet sted.
- Er det noe galt? - Jeg ville fortelle at mamma er død.
Så leit.
- Når? - For et år siden.
Jeg hadde ikke fortalt det, så jeg ville si det nå. Det virket viktig.
Det var leit.
Jeg prøvde å ikke tenke på henne, men jeg skylder henne å huske det.
Og jeg tenkte på at da hun fant ut at hun hadde kreft,
snakket hun med Michael og meg.
- Michael? - Broren min.
Hun sa at hvis smerten ble ulidelig, ville hun at vi skulle hjelpe henne...
Få en slutt på det.
Vi hadde en resept på morfin, så vi hadde et alternativ.
Hun hadde grusomme smerter, så jeg spurte henne og hun sa...
Hun sa at når man dør, har man et ansvar overfor de som lever.
Jeg ble overrasket over at hun sa det.
Det var slik hun følte det.
Jeg tenkte at vi har et ansvar overfor de døde.
De levende, mener jeg. Forstår du noe av dette?
Ja, kanskje. Jeg vet ikke, Jamie.
Kan jeg ringe deg senere i dag eller i morgen eller hva det nå blir?
Ja, ring meg. Ring meg når som helst. Er du sikker på at det går bra?
Hjernen min prøver å komme ut av hodet mitt.
Og jeg er redd for nesten alt.
Men jeg har det bra.
- Få deg litt søvn, du. - Ja.
- Ring hvis ikke du får sove. - Takk, Vicky.
God natt.
Hei!
Hvor skal du? Inge kom nettopp. Du må treffe henne.
Du kan ikke dra nå. Det begynner å bli morsomt.
Vet du, Allagash, jeg har nettopp innsett noe.
- Hva da? - Du og Amanda
ville blitt et flott par.
- Brød. - Hvordan skjønte du det?
Kan jeg få litt? Et rundstykke eller noe?
Stikk.
Jeg bytter det i solbrillene mine.
Klokka er 06.00 på Manhattan.
I daggry kan man se for seg det første skipet fra den gamle verden
seile oppover den største elva de noensinne hadde sett.
Det var slik det føltes første gang du så byen fra bussvinduet,
som om du så en ny verden som ventet på å bli oppdaget.
Og det er slik det ser ut nå.
Men du må ta det rolig. Du må lære alt sammen på ny.
KOMABABY LEVER!